Örök kérdés zenészberkekben, hogy hol szól legjobban egy hangszer? Melyek azok a terek, ahol a zene betölti univerzális szerepét, ahol – ha kell – csontig hatolhat a művészi élmény?
Lajkó Félixet is izgatják e kérdések, nem véletlen, hogy zenéje szólt már mindenhol, koncertteremben, fesztiválon, kis- és nagyszínpadon, utcán, tetőn, aluljáróban, templomban, tavon és erdőben is. Ez utóbbiban szólt a legjobban. Akusztikusan, a természet erőivel egyetemben.
Régről tudtuk, hogy a természet erői, „a lent és a fent is” megtalálható Makovecz Imre tereiben, és azt is tudtuk, hogy Félix zenéje mássá teheti e sokak számára furcsa, de mégis egyedi, organikus épületeket, azaz zene és tér, dal és kupola jól megférnek egymás mellett.
2011. januárjában a Kecske utcai irodában fogadott bennünket Makovecz Imre, ahol az ismerkedést követően alkalmi koncertre is sor került, s a mester meggyőződött róla, hogy Félix és Anti zenéje méltó a tereihez. Énekesnő nélkül is! – ugyanis zenélés előtt azt kérte számon a fiúkon, hogy az énekes lány hol van? Menni fog ez nélküle is, válaszolták…
Ezek után már nem volt nehéz kijelölni a mesterrel együtt azt a kilenc helyszínt, ahová 2011. tavaszán el is látogattunk. Számunkra ez az album e sok-sok élményt nyújtó turné lenyomata. De mindenekelőtt örök emlék és tisztelgés Makovecz Imre előtt, hogy tereit, templomait létrehozta, épületeivel csodásabbá tette a Kárpát-medencét.
Géniusz volt.
Hozzá méltót ma mi nem ismerünk.
Horváth László